1

בתי הדין לעבודה 
בית הדין האזורי לעבודה ת"א - יפו	דמ 007715/03	
	דמ 007716/03	
בפני:	כב' השופטת אהובה עציון
גב' אסתר קורדובה – נ.צ. 
מר יורם שחר – נ.צ.	תאריך:	07/05/2006	

בעניין:	מיטיוביץ גידי  		
	ע"י ב"כ עו"ד	וקסלבאום	התובע	
	נ  ג  ד		
	1. רד מאונט בע"מ
2. רוזנרוט אלנור 		
	ע"י ב"כ עו"ד	רוני ישראלי 	הנתבעים	

פסק דין

1.	לפנינו תביעות לתשלום פיצויי פיטורים, דמי הבראה ופדיון חופשה. הדיון בתביעות אוחד והפרוטוקול ופס"ד הם בתיק דמ 7715/03. 

2.	בכתבי התביעה נטען כי התובע עבד אצל הנתבעים מיום 01/03/02 עד יום 14/10/03 עת פוטר, ושכרו לעניין חישוב פיצויי פיטורים היה 6,569 ₪. 
	נתבעו הסכומים הבאים: פיצויי פיטורים בסך 10,642 ₪ ; פדיון חופשה בסך 4,390 ₪; דמי הבראה לשנת 2003 בסך 1,505 ₪ ; הפרשי שכר עבודה לחודש 10/2003 בסך 3,294.50 ₪; 

3. 	בכתב ההגנה שהוגש תחילה מטעם הנתבעת בלבד נטען כי היא היתה המעביד היחיד של התובע וכי לא מוכחשת תקופת העסקתו כאמור בכתב התביעה. 
	עוד נטען בכתב ההגנה כי אין התובע זכאי לפדיון חופשה ודמי הבראה וכי ביום 14/10/03 הוא "בחר לסיים את עבודתו" ומאחר שלא פוטר – אינו זכאי לפיצויי פיטורים. 

4. 	בכתב הגנה שהוגש ע"י הנתבע נטענו אותן טענות שהופיעו בכתב ההגנה מטעם הנתבעת, תוך פירוט הטענה בדבר היעדר עילת תביעה כנגד הנתבע, ואי קיום יחסי עובד-מעביד בין התובע לבין הנתבע, שכן רק הנתבעת היתה מעבידתו. 

5. 	פסק דין שניתן תחילה כנגד הנתבעת בגין אי-התייצבותה לדיון בפני כב' הרשם אורגיל בוטל ביום 14/09/04 ע"י כב' הרשם (ראה תיק בשא 6548/04). 

6. 	לאחר ששמענו העדים ועיינו בכל הראיות ובסיכומי הטענות שהגישו הצדדים, אנו פוסקים כדלקמן: - 

א. 	פלוגתא ראשונה שבה יש להכריע האם יש לתובע עילת תביעה ואם קיימת יריבות משפטית בינו לבין הנתבע. 
	התובע עצמו העיד בפנינו ואמר: "אני עבדתי בחברה ונתבע מס' 2 היה הבוס הישיר שלי" (עמ' 7 שורות 20-19 לפרוטוקול הדיון). 
	גם על פי תלושי השכר שקיבל התובע (צורף צילום תלוש שכר כנספח א' לתצהירו של הנתבע) ועל פי מכתב הפיטורים שקיבל (נספח ג' לתצהיר הנתבע) ניתן לקבוע כי התקיימו יחסי עובד מעביד בין התובע לבין הנתבעת. 
	הנתבע היה בתקופה הרלבנטית לתביעה בעל מניות ומנהל בנתבעת (לא בעל מניות יחיד), וגם על פי עדות התובע, כפי שהעידו עדי ההגנה – לא התקיימו כלל יחסי עובד מעביד בינו לבין הנתבע. 
	את העילה לתביעתו כנגד הנתבע, ובנוסף לתביעתו כנגד הנתבעת שהיתה מעבידתו, הבהיר התובע בעדותו בעמ' 9 שורה 13 לפרוטוקול הדיון: כאשר נשאל: "האם תבעת את הנתבע משום שאמרת הוא האיש שממנו אני יכןל (צריך להיות "יכול" א.ע.) להוציא כסף?" השיב התובע: "הניסוח הזה לא מוצא חן בעיני, אני עבדתי בשבילו והוא חייב לי כסף". כאשר נשאל, בהמשך מדוע בתצהירו ובבקשתו רשם "רק ע"י פסק דין כנגד הנתבע 2 אוכל לקבל כסף" השיב: "כי יש נתבעת 1 שאין לה נכסים, היא לא פעילה ואין לה לקוחות". 
	אנו קובעים כי התובע לא הרים הנטל להוכיח קיום יחסי עובד ומעביד בינו לבין הנתבע, וכי הנתבעת היתה, בתקופה הרלבנטית לתביעתו, מעבידתו היחידה. 
נותרת רק האפשרות שהועלתה, לראשונה, בסיכומיו של ב"כ התובע: טענה בדבר הצורך ב"הרמת מסך" ההתאגדות של החברה תוך תביעה ישירה כנגד הנתבע. 

אנו דוחים טענה זו מן הטעמים הבאים: 

אין לטענה זו כל זכר בכתבי התביעה ואף לא בתצהיריו של התובע.
יתירה מכך: בסעיף 2 לתצהירו הראשון מציין התובע במפורש כי הוא עבד בחברה הנתבעת מיום 01/03/02 ועד ליום 14/10/03. 
החברה, כתאגיד הרשום כחוק, הינה אישיות משפטית נפרדת מבעלי מניותיה ומנהליה, ופעילות המנהל ו/או בעל המניות בשם החברה איננה מבטלת או משנה כהוא זה את הקביעה המשפטית האמורה. 
	עם זאת, הערכאות השונות לרבות בתי הדין לעבודה, קבעו בפסיקה ענפה ומושרשת היטב כי לעקרון האמור יתכנו סייגים ויוצבו מנגנוני הגנה מפני השימוש בו לרעה ושלא כדין. 
	מנגנון כזה הינו הליך "הרמת המסך" שבו יכול בית הדין לקבוע כי אדם המייסד ורושם ומפעיל חברה מתוך כוונה לרמות נושים ו/או עובדים ופועל שלא בתום לב תוך ניצול "המסך" החוצץ בינו כאדם פרטי לבין התאגיד שאותו הוא מפעיל כמנהל ו/או כבעל מניות – ישא באחריות ובחבות ישירה לכל חובותיה והתחייבויותיה של החברה. 
lawdata - דטהחוק	הוא הדין במי שפועל כמנהל ו/או בעל מניות בחברה, להעלמת רכושה ונכסיה, גם בפירוקה ובהפסקת פעילותה והכל מתוך כוונה להונות ולהוליך שולל את נושיה ובכללם עובדיה. 
	מאליו מובן כי יש להעלות טענה בדבר הצורך ב"הרמת מסך" כבר בכתבי התביעה, שהם מבקשים לתבוע במישרין את המנהל/בעלי המניות בנוסף לתביעה כנגד החברה. 
	כמו כן נדרשת הבאת ראיות של ממש להוכחת קיומם של התנאים המוקדמים שנקבעו, כאמור, בפסיקה, כדי להניח תשתית עובדתית וראייתית נכונה למתן החלטה משפטית בדבר "הרמת המסך" . 
	כך ישתכנע בית המשפט בקיומה של התשתית הראייתית האמורה, יוכל להיעתר לבקשה ל"הרמת המסך". 
	(ראה דב"ע נג 205-3 וגיה מחמוד נ' גלידות הבירה ואח'; ע"ע 1132/02 יוליוס אביב נ' החברה לפיתוח בע"מ ; ע"ע 10582/02 ישראל בן אבו נ' דלתות חמדיה ; ע"ע 1017/04 אהוד ענבר נ' אפרים בן מנשה ;). 
	בענייננו לא הביא התובע ולו ראשית ראיה לכך שהנתבע פעל פעולה כלשהי בחוסר תום לב ומתוך כוונה להונות את נושי הנתבעת ו/או לא נטען ולא הוכח כי ייסוד החברה ופעילותה נעשו ע"י הנתבע בדרך לא חוקית או למטרה בלתי חוקית או לשם הטעיה והונאה של מאן-דהוא ובכללם התובע עצמו. 
	אפילו לטענת התובע (בעדותו בפנינו) כי "אני יודע שהחברה לא קיימת" אין תימוכין בראיות כלשהן מטעם התובע ולמעשה הופרכה טענה זו בעדויות ההגנה, כאשר התברר כי החברה לא נמחקה, לא פורקה ולא "חוסלה" . 
	הוכח כי עוד בחודש 03/2005 שילמה החברה כספים, והיה לה רואה חשבון ומכאן שלא רק במועד פיטוריו של התובעת (14/10/03) אלא גם במועד הגשת התביעות (04/12/03) ובמועד הגשת תצהירי העדות של התובע – החברה לא "חוסלה" ולא פורקה ע"י הנתבע, אלא גם זמן רב לאחר מכן. 
	אנו קובעים כי אף אחד מהתנאים (שאינם מצטברים) שקבע בית הדין הארצי לעבודה כמצדיקים הרמת מסך ההתאגדות לא הוכח כי התקיים במקרה שלפנינו, וגם הטענה היחידה שהועלה ע"י התובע, כי הנתבעת היא חדלת פרעון, לא הוכחה (ראה לעניין זה גם ע"ע 11700/00 מרום פרידמן נ' יוניב ירחמיאל ואח' פס"ד מיום 27/11/02). 
	לאור כל האמור לעיל אנו דוחים את התביעה כנגד הנתבע אלנור רוזנרוט. 

ב. 	התביעה לתשלום שכר עבודה: 

	התובע עתר לחיוב הנתבעת בתשלום שכרו בסך 3,248.50 ₪ עבור חודש 10/2003. 
	הסכום האמור, לאחר ניכויי החובה כחוק, שולם לתובע באמצעות באת כוחו ביום 23/01/06: ראה סעיף 44.1 לסיכומי ב"כ הנתבעים, נספח ג' לסיכומיו ואישור ב"כ התובע מיום 09/02/06 כי הסכום האמור אכן התקבל ונפרע לזכות התובע. 
	מן הראוי היה לציין זאת גם בסיכומי ב"כ התובע, ומכל מקום מוצאים אנו לנכון לחייב את הנתבעת בתשלום הפרשי הצמדה וריבית כחוק על הסך 2,675 ₪ ששולם לתובע (סכום הנטו) מיום 01/11/03 ועד יום 29/01/03. בכך מפחיתים אנו פיצויי הלנה ומעמידים אותם על השיעור האמור, לאחר שלא מצאנו כי התשלום לא נעשה במזיד. 

ג. 	התביעה לתשלום פדיון חופשה ודמי הבראה: 

	הנתבעת לא הביאה ראיה כלשהי להוכחת טענתה כי התובע קיבל מלוא הסכומים שתבע בגין רכיבים אלו או שמיצה את ימי החופשה שהגיעו לו כחוק עד למועד סיום העסקתו. 
	בסיכומי ב"כ הנתבעים אין כל התייחסות לרכיבים אלו. 
	לפיכך אנו מחייבים את הנתבעת לשלם לתובע פדיון חופשה בסך 4,390 ₪ ודמי הבראה בסך 1,505 ₪ וסכומים אלה ישאו הפרשי הצמדה וריבית כחוק מיום 01/11/03 ועד למועד התשלום בפועל. 

ד. 	התביעה לתשלום פיצויי פיטורים : 

אנו דוחים טענות הנתבעת לשלילת פיצויי הפיטורים. 
בכתב ההגנה נטען כי התובע "בחר לסיים עבודתו" והוכחשו פיטוריו. אולם הוכח בפנינו כי הנתבעת פיטרה את התובע ואף מסרה לידיו מכתב פיטורים (נספח ג' לתצהיר הנתבע). 

במכתב הפיטורים נאמר: 

לידי גידי מיטיוביץ 
14/09/2003
הנדון – הפסקת עבודה

עקב שינויים בחברה תופסק עבודתך בחברתנו החל מתאריך 14/10/2003. 
אנו מאחלים לך הצלחה בהמשך דרכך . 
                                                                                     ( - ) 
                                                                                  בברכה 
                                                                            אלנור רוזנרוט 
                                                                                  מנכ"ל	

המכתב נושא "לוגו" של הנתבעת ופרטי כתובתה והטלפונים שלה. 
אין במכתב זה איזכור כלשהו של הטענות אשר נטענו ע"י הנתבעת בכתב ההגנה ובתצהירי ההגנה, בדבר פעילותו של התובע שפגעה, כביכול באינטרסים של הנתבעת וזאת עקב פנייתו אל לקוחותיה. 
הנתבעת לא הביאה ראיות להוכחת טענותיה אלו, ואנו מקבלים גרסתו ועדותו של התובע כאמינות, ולפיהן הוא לא פעל בניגוד לאינטרסים של הנתבעת בתקופת עבודתו אצלה.
בהתאם לחוק, משפוטר ע"י הנתבעת, זכאי התובע לקבל ממנה פיצויי פיטורים . 
שלילת זכות קוגנטית זאת העומדת לתובע מכח החוק, או הפחתת סכום הפיצויים, יכולות להיקבע ע"י בית הדין במקרים מועטים ביותר, במשרה, ורק לאחר ששוכנע כי הוכחו נסיבות של עבירת משמעת חמורה ביותר מצד העובד, אשר גרמה נזק ממשי ומוכח למעביד {ראה ע"ע 300075/96 אבלין (מימון) אליה נ' בן ציון קלמן}. 

	כאמור, במקרה שלפנינו לא הובאו על ידי הנתבעת ראיות להוכיח כי קיימת תשתית עובדתית המצדיקה שלילת פיצויי הפיטורים, או הפחתת סכומם ופנייתו של התובע אל מי מלקוחותיה נעשתה לאחר שהוא כבר פוטר על ידה מעבודתו. 
	לפיכך אנו מחייבים את הנתבעת לשלם לתובע פיצויי פיטורים בסך 10,642 ₪ בצירוף הפרשי הצמדה וריבית כחוק מיום 01/11/03 ועד למועד התשלום בפועל. 
	אנו מעמידים פיצויי הלנת הפיצויים על שיעור הפרשי הצמדה וריבית כאמור, לאחר ששוכנענו כי הם לא שולמו עקב מחלוקת ממשית וכנה בין הצדדים. 

ה. 	הנתבעת תשלם לתובע הוצאות משפט ושכ"ט עו"ד בסכום כולל של 3,000 ₪ בצירוף הפרשי הצמדה וריבית כחוק מהיום ועד למועד התשלום בפועל. 

ניתן ביום 30 באפריל, 2006 (ב' באייר תשס"ו) בהעדר הצדדים. 

נ.צ. – יורם שחר 
נחתם ביום 07/05/06		נ.צ. – אסתר קורדובה 
נחתם ביום 07/05/06		אהובה עציון , שופטת
אב"ד	

קלדנית: גלית דוד.
אהובה עציון